Den 31 december 2014
färdades en taxi genom San Francisco
från Chinatown till Marin.
Bilen hade bara en passagerare- en kvinna.
Hon föddes som Adaline Bowman.
Hennes nuvarande alias var Jennifer Larson.
Det här är första och sista kapitlet i hennes historia.
Du måste vara tyst. Pappa sover. Han jobbar natt.
Kom in.
Jag gjorde klart färgerna och den digitala utskriften i går kväll.
Jag tog några streckteckningar från internet
och skrev ut defekterna. Det är liksom min hemlighet.
Ingen kommer att ifrågasätta dammprickarna och missfärgningen.
Varför 29? Om jag var du hade jag tagit bort några år.
Du hade definitivt kommit undan med det.
Vad snäll du är, Tony. Bra jobbat.
- Det var ett nöje. Om nån kompis... - Varför gör du det?
Du är smart. Förfalskning är brottsligt.
250000 dollar i böter och sex års fängelse.
Skit. Är du snut?
Nej, jag är så långt från polisen som man kan komma.
- Du slösar bort din talang, Jeff. - Jag heter Tony.
Baseballautograferna i ditt sovrum var skrivna till "Jeff".
Bli inte slarvig. Det är detaljerna som fäller en.
Älskling, jag är hemma.
Reese?
Hej!
Då så.
Du kommer att älska huset på landet.
Ren luft, flera hektar skog och en bergsbäck.
Du kommer att känna dig som en valp igen.
Visste du att din gammel- gammelmormor föddes i närheten?
Min med. Inte samtidigt förstås.
Oj. Jag måste till jobbet.
- Till kommunarkivet, tack. - Det kan ta ett tag. Det är kö.
Ta California till Hyde då, tack.
- Man bygger på Hyde. - Gör så här, då...
Kör till Gough, sen till Bush, Polk
vidare till Grove och lämna mig vid Market.
- Vill ni ha mitt jobb? - Man vet aldrig.
- God morgon, Jenny. - Hej, Kenneth.
Vi trodde att du kanske inte skulle komma, nyårsafton och allt.
Det är ändå en onsdag. Det roliga börjar ändå inte förrän i kväll.
- Vill du ha lite skoj redan nu? - Visst. Vad är det?
Din favorit. Nyhetsarkivet ska äntligen digitaliseras.
Vi behöver lite hjälp att förbereda frakten.
1945-ANDRA VÄRLDSKRIGET
1924-LENINS DÖD
1906 NYHETER ÅRSVIS EDISONS NYHETSFILM
EN RESA LÄNGS MARKET STREET, SAN FRANCISCO 1906
JORDBÄVNING JÄMNAR SAN FRANCISCO MED MARKEN
FÖRSTA NYFÖDDA VÄLKOMNAR DET NYA ÅRET
Adaline Marie Bowman föddes kl. 00.01 den 1 januari 1908
på barnsjukhuset i San Francisco.
Faye och Milton Bowmans enda barn.
GOLDEN GATE BANBRYTANDE
Den 16 juni 1929
när Adaline Bowman och hennes mor
stannade för att beundra platsen där man om tre år
skulle färdigställa bygget av Golden Gate-bron
visade en ung ingenjör på en sällsynt artighet.
87 dagar senare
gifte sig Adaline och Clarence James Prescott
i Old Saint Mary's Cathedral i San Francisco.
Fint.
Tre år senare födde Adaline en dotter.
De döpte henne till Flemming, efter Adalines farmor.
Den 17 februari 1937
dödades åtta arbetare och två ingenjörer när en ställning rasade
under byggandet av Golden Gate-bron.
Bland de förolyckade fanns Adalines make.
Tio månader efter makens död...
...körde Adaline norrut till sina föräldrars strandstuga.
Den fem år gamla Flemming väntade på henne
när nåt väldigt sällsynt inträffade.
Nåt nästan magiskt.
Det snöade i Sonoma County i Kalifornien.
När hon hamnade i det iskalla vattnet
reagerade Adalines kropp med en anoxisk reflex.
Hon slutade andas och hjärtat slog saktare.
På två minuter hade Adaline Bowmans kroppstemperatur
sjunkit till 30 grader.
Hennes hjärta slutade att slå.
Kl. 20.55 slog blixten ner i bilen...
...med en elektrisk urladdning på en halv miljard volt...
...vilket gav en strömstyrka på 60000 ampere.
Effekten blev trefaldig.
Först defibrillerade laddningen Adaline Bowmans hjärta.
För det andra väcktes hon ur sitt anoxiska tillstånd
vilket fick henne att andas för första gången på två minuter.
För det tredje, genom Von Lehmans princip om elektronkompression
i deoxiribonukleinsyra
som kommer att upptäckas år 2035
blir Adaline Bowman hädanefter immun mot tidens tand.
Hon kommer inte att åldras en dag till.
FRED!
När åren gick tillskrev Adaline sitt oförändrade yttre
en kombination av sund kost, träning, ärftlighet och tur.
Adaline?
- Miriam. Hej. - Du har ju inte förändrats ett dugg.
- Det var snällt sagt av dig. - Och du är ju vuxen, Flemming.
- Mamma tror inte det. - Ursäkta, vi måste gå nu.
- Ni ser ut som systrar. - Sluta, annars blir jag högfärdig.
- Hur är det möjligt? - En ny ansiktskräm från Paris.
- På bidrottninggelé. - Hej då. Trevligt att träffas.
Några veckor senare, när Adaline levde ett lugnt förortsliv
stannades hon av polisen för en trafikförseelse.
Ma'am, det står att ni föddes den 1 januari 1908.
- Det stämmer. - Då ska ni vara 45 år.
- Ja. - Jag tänker behålla det här.
När ni hämtar det på stationen, ta med er er födelseattest.
- Gärna. Går det bra i morgon bitti? - Visst.
Strax därpå flyttade Adaline tillbaka till San Francisco
och tog ett kontorsjobb vid The School of Medicine.
Där tog hon varje tillfälle i akt
att göra efterforskningar om sitt tillstånd.
Efter ett års intensiva studier
tvingades Adaline Bowman inse det faktum
att det inte fanns nån vetenskaplig förklaring till hennes tillstånd.
Är ni medlem i kommunistpartiet?
Har ni nånsin varit medlem i kommunistpartiet?
Adaline?
Ni har tyvärr tagit fel på person.
Vi är från FBI, miss Bowman.
- Vi vill gärna ställa några frågor. - Varför det? Jag har inte gjort nåt.
Hur vågar ni störa mig på min arbetsplats?
Det kunde inte hjälpas. Vi vet inte var ni bor. Den här vägen, tack.
Ni behöver inte oroa er, miss Bowman.
Vi ska bara utföra några tester på er.
Om nån kontaktar dig, säg att jag åkte till Europa och aldrig kom hem.
Nästa gång vi ses har jag en ny identitet.
Jag är alltid din mor, men du får presentera mig som din vän.
- Nej, mamma. - Det måste bli så här. Här...
För att säkerställa sin egen och sin dotters frihet
svor hon på att fortsätta flytta...
...byta namn, bostadsadress och utseende varje årtionde.
Och att aldrig avslöja sitt öde för en levande själ.
Om sju veckor, när Jennifer Larson försvinner för gott
och Susan Fleisher flyttar till ett ensligt hus i Ashton i Oregon...
...har Adaline Bowman, bortsett från ett svagt ögonblick
hållit sitt löfte i 60 år.
- Hej, Regan. - Amanda, du tänker väl komma?
Det frågade du i fjol med. Varför litar du inte på mig?
Jag kan inte fatta att du inte har fått ett bättre erbjudande.
- Ska jag hämta dig vid åtta? - Det var delvis därför jag ringde.
Grand Hotel of Nob Hill skickar en bil åt mig.
- Det var värst. - Har du firat nyår där förut?
- Bara en gång, för länge sen. - Det är rätt lyxigt, va?
Bäst att jag sätter igång. Vi ses snart.
Hej då, Regan.
Är du hungrig?
Inte?
Du vill följa med mig ut i kväll, va?
Ledsen, grabben. Det är tjejkväll i kväll.
- Avery, ta bort handen från mitt knä. - Jag har båda händerna på bordet.
Tack.
- Gott nytt år. - Hej, Amanda!
- Det var du som applåderade, va? - Hur visste du det?
- Du är belevad. - Vi är de två sista.
- Ta ett glas. - Berätta. Vad har jag missat?
Inte mycket. Det är lustigt, hur gammal man än blir
så känns nyårsafton som den kväll då allt är möjligt.
- Vad är ditt nyårslöfte? - Som vanligt, äkta kärlek. Och ditt?
Att leva det här året som om det var mitt sista.
Absolut. Nu lever vi livet.
- En ungkarl bredvid samlar mod. - Hur ser han ut?
Brunt hår, isblå ögon, i 35-årsåldern.
Varför raggar bara småpojkar på oss när jag är med dig?
- God afton, damer. - Välkommen till tantbordet. Jag vet.
Vi ser ut som 28-åringar. Du är så snäll. Vad heter du?
- Dale Davenport. - Dale är målare.
En svältande konstnär. Han vägrar ta emot hjälp av sin rika familj.
- Förlåt, har vi träffats? - Nej, men Cartierklockan är antik.
Jag antar att du fick den av en välbärgad farfar.
Gammelfarfar. Hur vet du att jag målar?
Din händer är fulla av färg. Den var enkel.
Nå, Picasso, slå dig ner. Vi ska bjuda dig på ett glas.
- Visst. - Gott nytt år.
Jag måste gå till nerräkningen nu.
SEX, FEM, FYRA, TRE, TVÅ, ETT...
GOTT NYTT ÅR!
Hej. Tack, älskling.
Nej, du behöver inte sjunga. Nej, snälla, sjung inte.
Jag har haft tillräckligt många födelsedagar.
Var är du?
Gick du inte ut alls?
Jag klandrar dig inte. Ska vi fortfarande träffas i morgon?
Fint. Sov lite nu. Jag älskar dig.
God natt.
Var han än är måste han ha en jäkligt bra ursäkt.
Förlåt, jag ville inte skrämma dig. Finns det inte nåt slags tradition
att man ska kyssa en främling om man är ensam på nyårsafton?
- Fanken. Du hade hört den. - En gång, av en ung Bing Crosby...
...lik kille.
Gott nytt år.
- Jag är för gammal för det här. - Åh, nej, gå inte.
Jag ringer i morgon, så får du berätta allt jag missade.
Det där lär mig att inte sätta handen där den inte ska vara.
Nåt säger mig att det inte gör det.
Du vet, det var ett riskabelt drag.
- Vadå? - Att gå utan att presentera dig.
- Jag är en våghals. - Jag heter Ellis. Trevligt att råkas.
- Som ön? - Det är ingen.
- Jag heter Jenny. - Som dikten?
Inte? "Säg att jag är sliten. Säg att hälsa och rikedom inte visat sig."
"Säg att jag börjar bli gammal, men lägg till att Jenny kysste mig."
Vem skrev det där?
- En romantiker, tror jag. - Men du är inte säker.
Jo, faktiskt. Men jag vill inte verka vara nån besserwisser.
Vad synd. Jag älskar besserwissrar.
Vart ska du?
Till ett ställe med bättre mat- min lägenhet.
- Och du? - Tillbaka till festen.
Jag ville bara tillbringa 27 våningar med dig.
- Det var ett riskabelt drag. - Vad?
Att lämna din tjej där uppe. Hoppas det var värt det.
- Vad pratar du om? - Lägg av. Den vackra kvinnan i blått.
Slutar hennes namn med "inkova"?
Nej, hon heter Agnes Boggs.
Kocken är hennes farbror. Jag ska hälsa från dig.
Men hon är inte min tjej.
- Taxi, ma'am? - Ja, tack. Tack.
- Hej då. - Jaha. Jag kan vänta med dig.
Så att du får veta var jag bor?
Det är lättare att skicka blommor då.
Okej. Tack, men jag klarar mig.
Hej då. Det var ett äventyr att träffa dig.
Tack.
Vänta.
Nu satte du din hand där den inte ska vara igen.
- Hur kommer vi i kontakt? - Gott nytt år, Ellis.
Tack, sir.
- Är jag sen? - Inte mer än vanligt.
- Grattis på födelsedan, mamma. - Tack, älskling.
Vad roligt att se dig.
Du behöver inte fortsätta att ge mig kort.
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
- När flyttar du tillbaka? - Tredje veckan i februari.
- Enligt tidsplanen. - Självklart.
Jag ser att du redan har glömt vårt samtal om natrium.
Nej, jag väljer bara att ignorera det.
Faktiskt...
Jag funderar själv på att flytta.
- Du älskar ju ditt hem. - Ja.
Men det är för många trappor.
Förra veckan ramlade Kay Alfonso och bröt höften.
Läkaren sa att hon kanske aldrig kommer ut från sjukhuset.
Och dan därpå ringde Molly Andrews till mig
och berättade om ett fantastiskt pensionärsboende i Arizona.
Hon flyttade dit i våras och har aldrig varit lyckligare.
Vad är det?
Jag köpte huset i Oregon för att vara nära dig.
Så att du kunde komma på långa besök och flytta dit så småningom.
Vi har inte bott ihop sen jag gick på high school.
Du blir ju inte yngre.
Tänk om det händer dig nåt i Arizona? Tänk om du blir sjuk?
Då hoppas jag att du kommer och tar hand om mig.
- Tänk om jag kommer för sent? - Nej.
Vi får inte hålla på så här på din födelsedag. Det är en helgdag.
Jag ramlade nästan baklänges.
- Vad snattrar ni om? - En stor nyhet.
Mr Jones skänker oss förstautgåvor av klassiker värda 50000 dollar.
Vi får snart reda på vilka, för han ska leverera dem själv.
- Hej, jag heter Ellis. - Välkommen, mr Jones.
Å San Francisco Heritage Societys vägnar
vill jag tacka er för er väldigt generösa gåva.
Jag lämnade dem på expeditionen.
Om det går bra vill vi gärna ta ett foto när ni skänker böckerna.
Kan ni ge mig ett ögonblick?
Hej, det är jag. Besserwissern.
- Vad gör du här? - Jag har nåt till dig också.
Lite blommor.
"Daisy Miller" av Henry James.
"Blommande vin" av Ray Bradbury.
"Vit oleander", Janet Fitch.
Väldigt underfundigt.
Hur visste du att jag jobbar här?
Jag började nyss i styrelsen och såg dig efter vårt möte.
Det kunde du ha sagt i hissen.
Om vi träffats i en högre byggnad hade jag hunnit det.
Jag vet inte vad du tycker, men jag är redo att donera.
Fint. Jag kommer.
Jag vill att du tar emot böckerna å bibliotekets vägnar.
- Nej, det kan jag inte. - Jo, det kan du.
- Nej, jag vill inte bli fotograferad. - Lugn. Du är väldigt vacker.
Det handlar inte om fåfänga. Jag ogillar bara att bli fotograferad.
Som du vill. Om du inte tar emot dem, skänker jag dem inte.
- Så skulle du inte göra. - Jo. Jag kan även ha ett bokbål.
Jag gillar bara inte att bli fotograferad, Ellis.
Okej, då. Här kommer ett alternativ...
Låt mig bjuda ut dig i morgon.
Jag... Det går inte.
Då packar jag ner böckerna igen. Det gör inget.
Var?
En plats där du aldrig har varit.
Om det är här i stan är det föga troligt.
Utmana mig.
Lämna stövlarna utanför när ni är klara.
- Jag är utanför. - Det ska vi göra. Tack, Tom.
Okej, jag ger upp.
Under guldrushens första år kom 60000 personer hit med båt.
Många stack direkt upp i bergen och lämnade kvar båtarna.
Hundratals båtar lämnades på land.
San Franciscos innerstad byggdes ovanpå dem.
Stadsförvaltningen hittade det här när de grävde en kabeltunnel...
- Herregud. - Visst är det otroligt?
- Är det...? - Ja, det är en båt.
- Det är otroligt. - Vi stoppade grävarbetet omedelbart.
Vi vill göra det tillgängligt för allmänheten.
- Vi? - Stadskontoret för kulturminnesvård.
- Få gissa. Sitter du i styrelsen? - De tar in vem som helst numera.
Hur fick du din förmögenhet? Genom arv?
Tur. Jag läste matte på college
och utvecklade en algorytm för att analysera klimatdata.
Min rumskompis kom på att den även kunde göra ekonomiska prognoser
så vi startade ett företag i vårt studentrum.
Tre år senare sålde vi det. Han åkte till Fiji med sin halva.
Jag gör det här med min halva.
Är ditt jobb att ge bort pengar?
Ja. Men att verkligen förändra världen
är mycket svårare än det verkar.
Du då, Jenny?
- Jag har en hund. - Okej.
- Jag ska nog åka tillbaka. - Vi ska ju äta lunch.
Det är för sent, Ellis. Jag har bara en timme.
Okej. Låt mig åtminstone få promenera tillbaka med dig.
Tack för allt det här, men du bör nog veta att jag ska flytta.
Okej. Jag har en idé.
Jag drar ett skämt. Om du skrattar
måste du gå ut en gång till med mig innan du flyttar.
Annars vet jag att vi inte passar ihop och ger gärna upp.
- Det måste vara ett sjujäkla skämt. - Det roligaste som funnits.
Men det är subtilt och raffinerat så du fattar det nog inte ens.
Antagligen inte.
Gillar du baseball?
- Ja, jag älskar det. - Bra.
Alltså, en dag i Fenway Park...
Vet du vem Ted Williams var?
Kom igen. "The Thumper" med ett slagsnitt på .344.
Va? Ja, den Ted Williams.
Nåväl, han är på Fenway när en häst säger: "Jag vill spela för Sox..."
- En riktig häst? - Ja. Ted bara: "Vad kan du göra?"
Hästen säger: "Jag slår som du men mycket bättre."
Så han tar upp ett slagträ med tänderna och Ted bara: "Okej."
Han kastar några bollar och mycket riktigt...
Ända upp på läktaren.
Så Ted bara: "Wow! Vad mer kan du göra?"
Hästen säger: "Jag kan vara mellanbasman."
Ted slår några bollar till honom och mycket riktigt...
Han är rena dammsugaren.
Och Ted bara: "Kan du kasta?"
Hästen ser bara på honom och säger: "Kasta? Hästar kan inte kasta."
- Ja! Mina damer och herrar... - Nej, sch!
Damen har blivit erövrad.
Det var det sämsta skämt jag nånsin hört. Det var ingen komplimang.
Middag på tisdag hemma hos mig? 303, 18th Street.
- Kl. 20. - Okej.
God morgon, miss Larson. Trevligt att se er igen. Vad kan vi göra för er?
Jag vill lägga till en kontotecknare.
- Får jag fråga varför? - Jag ska vara på resande fot en tid.
Resande fot? Okej, jag hämtar dokumenten och kommer strax.
Vi uppskattar dessa företag mycket.
Vad är The Haloid Photographic Company?
De tillverkar fotopapper och utrustning.
De utvecklar nåt som kallas elektrofotografi.
Det kan revolutionera branschen men avkastningen lär dröja.
- Det kan ta några år. - Det gör inget.
- Jag vill inte att ni låser pengarna. - Jag är tålmodig.
Ser man på, de har bytt namn. Nu heter de...
Vad fanken, det börjar med ett "X".
- Det är grekiska och uttalas "serox". - Xerox.
Vi kan börja med namnkortet.
- Vad heter medundertecknaren? - Susan Fleisher.
Susan F-L-E...
...I-S-H-E-R.
Jag har gjort lax åt dig.
Det går inte att matvägra om du ska bli en riktig gårdshund.
Jag vill att du äter upp allt. Förstår du det?
Så där, ja.
Hallå?
Ellis?
- Stör jag? - Hej...!
- Jag trodde att du fått kalla fötter. - Nej, bara taxiproblem.
- Hej. - Hej.
- Kan jag ta din kappa? - Okej.
Din bostad är...
- Inte färdig? - Just det.
Jag såg den där delen. Är det ett konstnärligt val?
Nej. Jag måste måla, spackla och dra all el och så.
Jag har gjort allt själv, så det tar ett tag.
Jag tror att din mat bränns vid.
Gör dig hemmastadd.
- Sätt dig och koppla av. - Okej.
Vad lagar du för nåt?
Det är en delikatess som, ärligt talat, inte alla gillar
så... jag hoppas att du gillar den.
- Är du beredd? - Vill du ha en trumvirvel?
Voilà.
Det stod mellan det här och fyllda vaktlar. Du är väl inte besviken?
- Jag är faktiskt överförtjust. - Ja!
- Hugg in. - Okej.
- Nå? - Perfekt, men musiken är hemsk.
- Gillar du inte jazz? - Jo, men det här är inte jazz.
Mamma växte upp i Maine. En riktig New England-bo.
Gullig, men stenhård.
Pappa å andra sidan...
...har huvudet bland stjärnorna. Bokstavligen.
Han är astronom och gick nyss i pension från Stanford.
Han är mest känd för att ha upptäckt en ovanlig komet.
- Ovanlig på vilket sätt? - Den har ett perfekt perigeum.
Så utifrån hans kalkyler skulle den passera jorden vintern 1981.
- Gjorde den det? - Nej, det gjorde den inte.
Men det hindrade inte att vi letade efter den varje år.
Det var ett slags ritual vi hade när jag växte upp.
Pappa letar fortfarande.
Ett glas vin till, så kanske jag ser den.
Nej, nej. Nej, tack.
Kom igen. Man har ett ordspråk i Italien...
Anni, amori e bicchieri di vino, nun se contano mai.
År, älskare, vinkupor?
"År, älskare och vinglas
är sånt som aldrig ska räknas."
Om du bara visste.
Jag gillar din utsikt.
Tack.
- Jag gillar sättet du läser på. - Va?
Första gången jag såg dig, efter styrelsemötet, läste du.
Du hade håret tillbakadraget och en blå klänning.
Det var en bok på blindskrift. Jag saktade ner för att titta.
- Hur länge tittade du? - Tills jag insåg att du var seende.
Och att jag måste få träffa dig. Jag visste inte när eller hur men...
...jag visste att jag skulle det.
Jag tror att jag...
Jag tror att jag minns den dan.
Det var en bok på norska, så alla omljudstecken över vokalerna
gjorde den nästan omöjlig att förstå.
- Du skämtar. - Ja.
- Så du skämtar? - Ja, självklart.
Det var blindskrift för nybörjare, med barnramsor eller nåt.
Du kan säga vad du vill. Jag tror dig.
Jag vet nästan ingenting om dig.
Det är bäst så.
Nej, det är det inte.
Berätta nåt som jag kan hålla fast vid för evigt utan att släppa taget.
Släpp taget.
Hej.
God morgon.
Okej. Ta bort armen. Somliga jobbar för att tjäna pengar.
Okej, jag fattar. Du håller mig gisslan.
Kommer du nånsin tillbaka?
Finns det ingen där som talar engelska eller spanska?
Nej, vi vill ha alltihop.
- Jag måste gå. - Vänta. Uno momento, por favor.
Ett ögonblick bara. Jag försöker lösa det här på portugisiska.
- Vad vill du säga? - Stiftelsen vill köpa 2000 hektar.
- Du är inte ens i närheten. Här... - Tack.
- Jag är sen till jobbet. - Vänta. Var det allt?
Släpp taget.
Det blir 1,50 dollar, ma'am.
- Ma'am? - Jag ändrade mig. Kör vidare, tack.
Visst.
Reese. Reese?
Älskling. Hur mår du?
Hur mår du, älskling?
Hans kreatinvärde i urinen är på tok för högt.
Det betyder att hans njurar sviktar.
Toxinerna ackumuleras i kroppen. Han klarar inte det.
Har han ont?
Det är svårt att säga.
Om du var jag, vad skulle du göra?
Jag skulle tänka på...
...vilket fantastiskt liv han haft.
Och vilken tur ni hade som hittade varann.
Får jag vara ensam med honom en stund, tack.
Hej, Jenny. Ellis här. Jag har försökt nå dig ett par gånger.
Jag hoppas att du har fått mina meddelanden. Ring mig.
Jenny.
Vad gör du här?
- Jag försökte ringa, men... - Hur fick du tag i min adress?
Av biblioteket.
Var inte arg. Jag visste inte vad jag skulle göra.
Min hund... Jag var tvungen...
- Jag var tvungen att avliva honom. - Åh, nej. Vad tråkigt.
Du borde ha väntat tills jag kontaktade dig.
Jag lämnar inte ut min adress av vissa skäl.
- Jag är verkligen ledsen. - Det här funkar inte. Jag ska flytta.
Allvarligt?
Hej. Varsågod.
Innan Barbara Ireland flyttade till Florida
gjorde hon sig av med alla sina böcker.
Jag skulle inte kunna göra mig av med den här boken...
Det är tydligen inte bara jag som blir nostalgisk.
Du har haft ett så härligt liv.
Ja, jag vill gärna tro det.
Jag önskar bara att du hade...
...att du kunde ha varit med mer.
Jag med.
Minns du det där? 1954, jag gick första året på college.
Det är sista fotot jag har på dig.
Har man sett ett, har man sett alla.
Det är sant.
Vad är det? Vad står på?
Jag är bara så trött på att fly.
På att ljuga för folk.
Sluta, då. Det är ingen som jagar dig längre.
De som var misstänksamma är döda sen länge.
Du behöver inte vara ensam för evigt.
Saknar du inte att ha nån att älska? Det var ju så länge sen.
- Inte när man inte har nån framtid. - Vadå? Det är ju allt du har.
Jag menar en framtid tillsammans, att åldras tillsammans.
Utan det är kärleken...
- ...bara hjärtesorg. - Det är likadant för alla.
Hur många gånger har inte mitt hjärta blivit krossat?
Om jag hade ditt utseende och energi skulle jag bli kär i morgon.
Det skulle jag verkligen.
- Jag har faktiskt träffat nån. - Va?
På nyårsafton. Han hoppade in i hissen jag stod i.
- Varför har du inte sagt nåt? - För den där blicken.
Bli inte för uppspelt. Jag sa åt honom att lämna mig i fred.
Jag var hemsk. Grym.
Säg att du är ledsen och att du begick ett misstag.
Jag kan inte. Jag ska ge mig av.
Du flyttar till Oregon, inte Timbuktu.
Om du inte vill göra det för din egen skull, så gör det för min.
Snälla?
- Hej. - Kan jag hjälpa er?
Jag tänkte besöka Ellis Jones, men han väntar mig inte.
Få se vad vi kan göra åt det.
Och ni är...?
Otroligt ledsen.
Mr Jones, ni har besök här nere.
- Ni har säkert ett namn. - Jennifer Larson.
Hälsa att jag förstår om han inte vill träffa mig.
Jag vill bara säga att jag är ledsen
och att mitt liv har varit ofattbart
sen en längre tid än han kan föreställa sig.
Jag var känslosam häromdan
och...
Nu inser jag hur otroligt snäll han har varit mot mig.
Jag var bara för dum för att acceptera det.
Men nu vet jag bättre.
Därför vill jag säga hur uppriktigt ledsen jag är.
- Okej... - Fråga om han kan komma ner.
Jag kan gottgöra honom genom att bjuda ut honom i kväll.
Tack.
Det är en Jennifer Larson. Hon säger att hon förstår om ni inte...
Jaha, ni hörde det. Okej, bra.
Han vill veta vart ni ska.
Till en plats där han aldrig har varit.
- Hej. - Hej, Jenny.
Du tror väl inte att det här är min första verkstad?
Tyst med dig. Det finns mer här än man ser med blotta ögat.
Det här var en av stans mest populära biografsalonger.
- En bio? - Ja.
På 30-talet läste Mary Elizabeth Woods
om en kemimagnat som hade uppfört en drive-in-bio i Camden.
Så naturligtvis ville hon ha en egen här i San Francisco.
Alla tyckte att hon var galen, vilket hon var.
Hon låg med alla utom sin man och var högfärdig
trots att hon...
Nåväl.
På grund av lokala förordningar fick hon inte ha en utebio
så hon tog in alla bilarna här. Där är duken.
Det var spektakulärt, kan jag tänka mig.
Är du redo för den bästa biten? Okej, titta uppåt.
Hon lät sätta upp självlysande trådar.
De tog sig tid att skapa stjärnbilderna.
Visst är det vackert?
Ja.
- Vad gör du? - Kom nu.
Skål.
Den stora paradoxen med allt det här är
att ju bättre instrument vi får, desto längre bort ser vi.
Men inte in i framtiden, utan bakåt i tiden.
Händelser vars ljus inte ens har nått oss än.
Jag lär aldrig förstå varför så få människor bryr sig om historien.
Framtiden har också sin charm.
Vi skulle kunna prata om vår.
- Ellis... - Inte en avlägsen framtid.
- Jag pratar om helgen. - Vad hade du tänkt dig?
Mina föräldrar firar sin 40:e bröllopsdag med en fest.
Det är bara ett par timmar härifrån.
Följ med mig.
Okej.
Får jag köra?
Herregud. Man ser sällan en Saab i Daytona 500.
Det finns en orsak till det.
Du kanske vill använda den fyrkantiga pedalen också.
Jag vet inte vad du pratar om.
Herregud!
Förlåt!-Vad är det med dig?
Gör mig en tjänst. Stanna och ta upp henne.
- Jag vill inte bli knivhuggen. - Det är min syster.
Förlåt.
- Läget, kissen? - Behöver du skjuts?
Vad ser det ut som?
- Hur är det? - Bra. Hej.
Så du kör fortfarande Saab?
- Ja. Kul att se dig också. - Hej.
- Kikki, det här är Jenny. - Jenny, det här är min syster.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
Du borde sagt att du tog bussen. Vi hade hämtat dig på stationen.
Jag slutade använda telefon för två månader sen.
Av nån speciell anledning?
För att protestera mot telekom- bolagens inblandning i vapensystem.
Kikki har tagit examen vid Berkeley.
Så det här är den nya?
Har du satt på honom än?
Ja, för tio minuter sen precis där du sitter.
Vad är det för flicka? Arbetar hon där?
Jag har berättat allt Ellis har sagt.
- Tack. - En vacker flicka...
...som arbetar på ett kommunbibliotek.
Hon kanske gillar böcker. Och tystnad.
Eller så googlade hon honom och fick reda på hans donation
och tog sig in där för att sätta klorna i honom.
- Så var det säkert. - Borde de inte vara här nu?
Du får duka av.
- De är här. - Ja, ja.
Hur ser jag ut?
Du är jättefin.
- Där är ni ju. - Hej, mamma.
- Åh, älskling. Vad fin du är. - Titta vem vi tog med oss.
Hej, gumman.
- Det här är Jenny. - Hej.
- Vad trevligt att träffas. - Detsamma.
- Ni måste vara trötta efter resan. - Nej, då.
Den tog bara 18 minuter.
Det är inte roligt. Han vet att jag avskyr när han kör för fort.
Det var Jenny. Hon tror sig ha nio liv.
- Låt mig ta din kappa. - Var har ni varit?
- Glömde du var vi bor? - Nej.
- Pappa, det här är... - Adaline.
Jenny, faktiskt.
Pappa, mår du bra?
Förlåt, men du ser exakt ut som en gammal väninna.
Adaline Bowman.
Det är min mamma.
- Du skämtar. Är det sant? - Ja.
Kände du henne?
Ja.
Vi stod varann väldigt nära. Vi träffades i London.
Ja, hon bodde där på 60-talet
innan hon flyttade till Paris och träffade pappa.
- Otroligt. Hur sannolikt är det? - Världen är bra liten.
Ni är slående lika. Det får du säkert höra hela tiden.
- Så länge jag kan minnas. - Wow. Vi stod varann väldigt nära.
Det har du redan sagt. Varför har du inte sagt nåt om henne?
- Det måste jag ha gjort. - Nej.
- Jag minns dina nära väninnor. - Hur är det med henne?
Hon har gått bort. För sex år sen.
Nej. Är det sant?
Oj. Jag beklagar verkligen.
- En fantastisk kvinna. - Det är ett släktdrag.
- Kom in. Vill ni ha nåt att äta? - Jag har gjort cheesecake.
Vi är rätt trötta faktiskt. Vi går nog och lägger oss om det är okej.
- Jag med. - Okej. Du får sova på baksidan.
Ha, ha, du får sova på baksidan.
Du, det var verkligen trevligt att träffa dig.
- Pappa. - Ja, hej, gumman.
Fröken?
- Ni dränker bara motorn så där. - Tack för det användbara tipset.
Ni får i alla fall en sjutusan till solbränna.
Förlåt. Jag har gjort allt jag kan för att få igång den
men den vill inte.
Den behöver bara knuffas igång.
Lägg ur bromsen, så knuffar jag. När ni släpper kopplingen startar den.
Okej. Tack.
- Beredd? - Ja. Är ni? Då så.
Släpp upp kopplingspedalen nu.
Tack!
Ingen orsak.
De tillbringade de följande fem veckorna tillsammans.
Och Adaline gjorde nåt hon hade lovat sig själv att aldrig göra.
Du har fortfarande inte sagt vad du heter.
Adaline Bowman.
- Men mina vänner kallar mig "Della". - Vad fint.
Tack.
Tre veckor senare var hans termin slut.
William flög hem till USA.
Adaline följde med honom.
Hej. Har du sovit gott?
- Ja. - Bra.
Förlåt för i går. Det var inte meningen att genera dig.
- Jag håller nog på att bli galen. - Det gör inget.
- Hej. - När kom du upp?
Inte så sent. Jag läste ett tag.
Hej, älskling.
- Var är Jenny? - Hon kommer strax.
Hon var vaken hela natten, hon vred och vände sig.
Du har inte berättat hur ni träffades.
I en hiss på nyårsafton.
- Lite kaffe? - Nej, tack.
Men jag hade sett henne en gång dessförinnan.
På biblioteket. Hon läste en bok på blindskrift och jag...
Jag förstod att hon var speciell.
Varsågod. Det var hennes mamma också.
- Hur träffade du hennes mor? - Det var utanför London.
Hennes bil strejkade. Jag hjälpte henne med den.
- Så hon var engelska? - Nej, hon läste bara franska där.
- Så hon talade fyra språk? - Jag tror det.
- Jenny är också duktig på språk. - Jaså?
Hur gammal var du när ni träffades?
Få se, jag gick andra året på läkarutbildningen, så jag var 26 år.
Jag funderade på att hoppa av studierna. Jag var uttråkad.
Men jag var...
Jag var rädd att jag var för gammal för att börja om.
Jag sa det till Adaline, men hon bara skrattade åt mig.
Hon sa: "Gör det. Var inte fånig."
Livet är för kort."
Utan henne hade jag nog inte upptäckt astronomi och fysik.
Hon var bara ett par år äldre än jag, men hon var så klok.
Hon var så sofistikerad.
Hon...
- Vadå? Älskling? - Nu räcker det, William.
- Vad är det? - Tycker du att det här är kul?
Vad menar du? Vad gjorde jag?
Ni stod varann väldigt nära. Du har sagt det två gånger nu.
Du skulle se ditt ansiktsuttryck när du pratar om henne.
Ska du vara nostalgisk hela jäkla helgen?
Det är bara att hon är så lik sin mor
att jag minns saker jag inte ens visste att jag mindes.
Jag hatar att känna mig som ett andrahandsalternativ. Särskilt nu.
Andrahandsalternativ? 40 år, älskling. Kom igen.
Andrahandsalternativ? Älskling, du gör en för stor sak av det.
- Gör jag? - Är du svartsjuk?
Ja, faktiskt.
Hör på.
Det var flyktigt och obetydligt.
Det lät som att det var mer än så.
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
Jag kommer. Det är inte världens mest romantiska helg.
Tack för att du ställer upp. Jag lovar att gottgöra dig.
Jag ber om ursäkt för pappa. Det är verkligen pinsamt.
Han är jättegullig.
Din mamma måste ha varit nåt extra.
Ja, det var hon.
Kikki!
Pappa har vunnit 47 gånger i rad.
Med allt jag lagt på din utbildning hoppades jag på större konkurrens.
- Har du spelat det här? - Nej, aldrig.
- Kom nu, Kikki. - Måste jag?
Syftet är att samla på sig såna här små trekanter...
- Det är ostbitar. - Det är trekanter.
När man har fyllt sin rundel med dem vinner man.
De flesta frågor handlar om idiotiska saker.
- Därav ordet "trivial". - Ja, här är ett exempel.
"Den 22 juni 1938 vann denne amerikanske boxare i tungvikt
när han slog Max Schmeling i första ronden."
- Den var svår. - Jag vet. Vad tror du?
- Sonny Liston? - Joe Louis.
Kvinnor och boxning, det är gulligt.
- Ursäkta mig. - Vad sa du?
Okej, vi tjejer bildar ett lag. Här, slå tärningen.
- Då så. - Har kvinnorna rosa?
Har kvinnorna rosa?
"Vem var den förste amerikanske presidenten som föddes på sjukhus?"
Jimmy Carter.
- Jimmy Carter. - Vad snabb hon var.
- Nybörjartur. - Knappast. Prova igen.
"Vid vilket evenemang gjorde rockringen premiär?"
1956 på världsutställningen i Schenectady i New York.
"1956, världsutställningen, Schenectady, New York."
Herregud!
Snyggt!
- En ostbit. - En trekant.
- Då så, nu kör vi. - Vilken press.
Anar du att din segersvit går upp i rök nu?
Vi hade ett skämt inom familjen.
Vad kommer först? Att pappa förlorar i TP eller att Della äntligen kommer?
- Della? - Kometen som pappa upptäckte.
Han döpte den till "Della C 1981"
efter min farmors syster Adele.
- Kom igen, pappa. - Då så.
Jenny, här kommer segerfrågan.
"För vilket land erbjöds Albert Einstein presidentskap 1952?"
Israel.
Det gör inget. Vi älskar dig ändå.
Hur känns det, pappa? Är du ledsen?
Jag klarar mig.
Vi kan väl titta på sidan två?
Avsnitt tre, stycke H.
- Jag är ledsen. - Jag tänker gå en sväng.
Nu tittar vi på sidan tio.
Hur många stjärnor tror du att det finns i vår galax?
Jag vet inte. 500 miljoner?
Ett par hundra miljarder.
Platon trodde att själen återvänder till en egen stjärna efter döden...
- ...om man levt ett sedesamt liv. - Tror du det?
Nej.
Jag är vetenskapsman. Platon var filosof, och poet.
Varför döpte du din komet efter mamma?
Om mina kalkyler varit rätt, de visade sig vara fel
hade det varit det närmsta en komet kommit jorden på 200 år.
Med andra ord
var det som med din mor, nära ögat.
Vad menar du?
Jag hade tänkt fria till henne.
Jag hade en... Jag hade en förlovningsring i fickan.
Men hon dök inte upp.
Det var nära ögat. God natt.
William.
Hon älskade dig också.
Vi träffades nyss, jag vet.
Och nu borde jag nog bara hålla klaffen.
- Nu håller jag klaffen. - Kom igen. Vadå?
- Vad är det? - Jag måste bara säga som det är.
Jag kan inte tänka mig ett liv utan dig.
Jag vet att det antagligen är det sista du vill höra just nu.
Men jag håller på att bli kär i dig, Jenny. Jag rår inte för det.
Jag vet inte vad jag ska säga.
- Jag förväntade mig inte... - Snälla, säg ingenting.
Jag vill bara att du vet hur jag känner.
- Hej. - Jenny.
Vet du vart alla tagit vägen?
Kathy och Kikki åkte till marknaden och Ellis tog en löptur.
- Jaha, okej. - Vänta, du har ett kryp i håret.
Det är ingen fara. Det är en nyckelpiga.
Det sägs att de ger tur.
- Fick du den? - Ja.
Hälsa Ellis att jag tog en promenad.
Gick det bra, Della?
- Nu svider det lite. - Gör det fort bara.
Oroa dig inte, jag fixar det.
Ursäkta mig. Hej. Har du lust att fota oss?
- Visst. - Nej, det behövs inte. Jag...
Det här blir toppen.
Nej, vi slösar film.
- Nej, det gör vi inte. - Jag är bara väldigt blyg.
...två, ett.
Jag vet.
Jag vet vem du är, Adaline.
Va?
Ärret. Det är samma ärr.
Jag sydde ihop det själv.
Snälla...
Säg som det är.
William.
Jag trodde att jag höll på att bli galen.
Hur är det här möjligt?
Jag vet inte.
Jag var normal.
Men en dag slutade jag bara...
Jag ville så hemskt gärna berätta det
men jag kunde inte.
Du vet vad man skulle göra med mig. Jag hade blivit ett...
- Föremål för tester. - Ja.
Var det därför du gav dig av?
Var det därför du försvann?
Du anar inte hur ont det gjorde.
Jag tror att jag... Jag tror att jag gör det.
- Har du aldrig berättat det för nån? - Nej.
Om jag hade det, hade det varit för Ellis.
Fly inte.
Försvinn inte igen, snälla. För Ellis skull.
- Adaline. - Snälla...
Du har levt alla dessa år, men du har aldrig haft ett liv.
Snälla, för din egen skull. För Ellis skull.
- Stanna. - Jag vet inte hur.
Fly inte, Adaline. Adaline!
Adaline, snälla, gör det inte.
Snälla, gör inte så här. Tänk på Ellis. Snälla!
Snälla Adaline.
Ellis, jag är ledsen, men jag kan inte. Jag kan inte förklara. Jenny.
Pappa!
Pappa, var är dina nycklar?
Hon har åkt.
Hon kommer inte tillbaka.
Vad har hänt? Vad är det här?
- Vad fan sa du till henne? - Ingenting.
- Hon kan inte förklara. - Snälla, säg vad hon sa.
- Att hon inte är kapabel. - Till vad?
Till förändring.
Älskar du henne? Ellis?
- Hör på nu. Älskar du henne? - Ja.
- Hur vet du det? - Pappa, jag har inte...
Det är en enkel fråga. Hur vet du det?
För att allt är meningslöst utan henne.
- Hallå? - Det var inte meningen att väcka dig.
- Är allt som det ska? - Jag ville bara berätta...
- Vad är det? - Du har rätt. Jag måste sluta fly.
- Åh, mamma. - Jag ringer dig i morgon.
- Vad härligt att höra. - Jag älskar dig.
- Och jag dig. - Hej då.
Hej då, mamma.
Månen ligger bakom mycket som sker på jordens yta.
En meteor träffade månen 1178.
Stöten orsakade extremt tidvatten
varje månfas i Tierra del Fuego i Argentina.
En 23-procentig höjning av högvattnet den här kvällen
skapade en storm 300 mil utanför Stillahavskusten
vilken orsakade en förhöjd molekylär jonisering i atmosfären.
Och för första gången på 78 år
snöade det i den här delen av Sonoma County.
Under den första fasen av hypotermi
försöker kroppen att generera värme genom att skaka.
När det misslyckas minskar den blodflödet till extremiteterna.
Ämnesomsättningen sjunker.
Man dör, men det vet man inte.
I slutfasen andas offret bara 1-2 gånger per minut.
Man är skendöd.
Jenny!
Kl. 22.07
hade Adalines kroppstemperatur sjunkit till 30 grader.
Hennes hjärta slutade att slå.
Till sist, vid 107 års ålder
var Adaline Bowman, enligt alla definitioner, död.
Prick kl. 22.09
placerades två defibrillatorplattor på Adaline Bowmans bröst.
De räknade till fem sekunder innan de utdelade 750 volt elektricitet.
Titta mot ljuset, är ni snäll.
Pupillerna reagerar.
- Hur är det med henne? - Hon bör inte få bestående men.
- Det är faktiskt anmärkningsvärt. - Är hon vaken? Får jag träffa henne?
Hon är utmattad, men ni kanske hinner säga några ord.
Okej. Tack.
Hej.
Jenny.
- Hej. - Hej.
Jag vet varför du flydde.
Gör du?
Det var på grund av det jag sa till dig i går kväll, va?
Jag sa att jag älskar dig.
- Och du blev rädd. Jag borde inte... - Kom, Ellis.
Jag älskar dig också.
Det är en sak till.
Vadå? Vad är det?
Tja, för det första...
...heter jag inte Jenny.
Herregud. Vad hände?
Inget. Det var en olycka. Jag mår bra.
Jag mår bättre än bra.
- Det här är Ellis. - Hej.
Det var honom jag berättade om.
Trevligt att träffas.
Jag är Jennys mormor.
Vad är det?
Han vet.
Vet han?
Jag vill inte förstöra festen, men jag vill tacka er för att ni är här.
Kathy och jag är väldigt tacksamma att alla kunde komma.
Det betyder mycket för oss att ni är här och hjälper oss att fira
de 40 första åren av vårt äktenskap.
När jag träffade den här förtjusande damen...
...för länge sen...
...visste jag rätt väl vad jag ville arbeta med.
Men jag visste inte direkt...
...vad jag ville bli
för slags man när jag blev stor, om jag nånsin blev stor.
Hennes engagemang
i vårt äktenskap, vår familj och mig...
Hennes fantastiska kärlek...
...fick mig att förstå att jag inte kunde ha
en bättre målsättning i livet
än att vara den bästa...
...make jag kunde vara åt henne.
Och jag jobbar fortfarande på det.
Så skål för Kathy, mitt livs kärlek...
...min själsfrände och mor till mina underbara barn.
Skål för Kathy.
ETT ÅR SENARE
- Hej. - Vi sänder direkt från Times Square.
Varsågod, gumman. Duktig tjej.
Hör ni, nu får ni skynda er. Annars kommer ni för sent.
- Jag har varit klar i tio minuter. - Åh, så stilig.
Jag är också klar. Jag behöver bara hjälp med dragkedjan.
- Säkert att du inte vill följa med? - Absolut.
- Jag har mitt sällskap här. - Kom, gumman.
- Okej. Jag älskar dig. - Och jag dig.
Jag måste ta min kuvertväska. Och kameran.
- Hon har så långa morrhår. - Ja.
Adaline, är allt bra?
Ja.
Perfekt.
Ögonblicket när Adalines hjärta chockades av defibrillatorplattorna
återfick telomerstrukturerna i generna sin böjlighet
vilket fick henne att börja åldras naturligt igen.
William hade haft rätt trots allt.
Kometen Della C 1981 återvände till slut.
Ett halvt sekel försenad
men lika ljus och praktfull som han hade förutspått.
Text: Caroline Markström www. sdimedia. com